[оповідачка] Емілі Дікінсон народилася 1830 року в Амгерсті, штат Массачусетс.
Усе життя вона прожила в домі свого батька.
На схилі років вона рідко виходила з кімнати.
За життя її майже не публікували, крім кількох анонімних творів.
Її вірші було знайдено після її смерті.
Одні з найдивніших та найдивовижніших віршів усіх часів.
Їх було майже 2000, захованих у скрині.
[проектор клацає швидше, затихає]
[важке дихання]
Ну...
[шкрябає олівець]
[стукіт у двері]
- [жінка] Емілі! - [знову стукає]
- Емілі, прокидайся! - [далі стукає]
Ох!
Треба принести води.
Лавініє, зараз четверта ранку.
Я пишу.
Мама каже, ти повинна. Я вчора носила.
Чому Остін не принесе?
Остін — хлопець.
Що за дурниці?
ДІКІНСОН
«Я не шукала Смерті...»
Я не шукала Смерті, тож...
Шукала...
[звучить пісня «Off the Radar»]
[іржання коня]
[гомін]
[пісня продовжується]
Нам вода була потрібна годину тому.
Де ти була?
Емілі, відра напівпорожні.
Ти все розхлюпала.
З тебе немає жодної користі. Жодної.
Наймімо покоївку.
Через мій труп.
У нас шість коней. Нас стане на покоївку.
Вінні, тримай квітку.
Це мені?
Коли ми одружувалися,
твоєму батькові дісталася найкраща господиня Гемпшира.
Ні, всієї Нової Англії.
Радше здеру всю шкіру з пальців, ніж найму покоївку.
І так само я виховую вас, дівчата.
Але я не хочу...
Колись ти станеш доброю господинею, Емілі Дікінсон.
А зараз одягайся.
Джентльмен прийде знайомитися.
[пирхає] Джентльмен?
Мамо, ні!
Може, цей чоловік із тобою одружиться.
Як романтично.
І жодних витівок, як минулого разу.
Я зробила подарунок.
Ти кинула дохлу мишу бідоласі на коліна.
Так.
Як кішка.
Ти не кішка, Емілі.
Ні.
На жаль, я жінка.
Ці коржики для кавалера.
Чому в мене немає кавалерів?
Бо я не намагаюся видати тебе заміж. Ти добре працюєш.
Тож я помру старою панною через те, що ношу воду?
Життя несправедливе, Лавініє.
[цокання годинника]
[уривчасте дихання]
[зітхання, скрик]
Вітаю.
Емілі, не роби цього.
Привіт, Емілі.
Це ж треба.
Джордже.
Привіт.
Ви вже знайомі з моєю дочкою?
Джордж у літературному клубі з Остіном.
Ми часто спілкуємося.
- Я щойно казала Джорджу... - [дзвін чашки в руці]
...яка з тебе вийде чудова дружина.
Яка ти ощадлива й педантична.
Так. Справжня знахідка.
Сядь, як леді.
[зітхання]
Джордже, можемо поговорити надворі?
- Звісно. - Чудово.
Ми на ґанок. Спробуй не шпигувати.
Так.
[двері зачиняються]
Ти ж знаєш, що я не вийду за тебе?
Ніколи не кажи «ніколи».
Як ти написала у своєму вірші: «В можливому живу».
Чудово.
Люблю, як мене цитують.
Чому ти не вийдеш за мене?
Ти не розумієш. Я ні за кого не вийду заміж.
Твоя мама не згодна.
У мене одна мета в житті...
стати великою письменницею.
Чоловік мені не дозволить.
- Я дозволю. - Угу.
Ти зараз так кажеш.
Але потроху ти мені заборониш.
Я шалено в тебе закоханий.
- Шкода. - У тебе є інший?
Взагалі-то, так.
Хто він? Я його вб'ю.
Ти не зможеш його вбити.
Це Смерть.
Що?
Я закохана у Смерть.
[Емілі] Щоночі я катаюся з ним у кареті.
Він такий джентльмен.
З біса сексуальний.
Ти така дивачка.
Чому ти мене так приваблюєш?
Я зроблю для тебе що завгодно.
Ну, дещо ти можеш зробити.
Скажи що.
Ти й досі редактор літературного журналу?
Помічник редактора.
Але так.
То опублікуй це.
Овва.
Ти нарешті дозволяєш мені опублікувати твого вірша?
Я не певна, чи він готовий, але я...
Якраз вчасно. У новому випуску лишилося трохи місця.
- Справді? - Якось втулю.
Завтра піде до друку.
- Завтра. Справді? - Завтра.
Усі знатимуть ім'я Емілі Дікінсон.
Гаразд, але стривай.
Що таке?
Не вказуй мого імені.
Чому ні?
Мій батько проти, щоб жінки видавалися.
Та годі.
Це дурниці.
Ти геній, Емілі. Він мусить цим пишатися.
Можеш просто вказати ініціали чи написати «Анонім»?
Ні. Ні в якому разі.
Ти заслуговуєш на визнання.
І мусиш протистояти батькові.
Знаєш що?
Просто зроби це.
Опублікуй його під моїм іменем.
Дякую, Джордже.
Нема за що, міс Дікінсон.
[кашляє]
Це був жах.
Так, Емілі.
Знову все зіпсувала.
Аж ніяк. Вони цілувалися. Я бачила.
Цілувалися?
Господи, що з тобою не так?
Це ти підсовуєш мене тим чоловікам.
Я не підсовую.
Підсовуєш. Це принизливо.
Пропонуєш мене удівцю, каліці. Кому завгодно, аби лише погодився.
Увесь Амгерст знає, як сильно ти хочеш позбутися мене.
Що за шум?
Мама знову хоче позбутися мене.
Я вийшла заміж у 18 років, Емілі. Тобі теж уже час завести чоловіка.
І поїхати звідси, так?
Так. Це стається, коли дівчина виходить заміж.
Чому всім байдуже, чи я вийду заміж?
Як на мене, Емілі не повинна ні за кого виходити.
[Емілі зітхає]
- Дякую, тату. - [батько] Угу.
Господи, хоч хтось не намагається вигнати мене з родини.
Тобто ти дозволиш їй жити в нашому будинку до другого пришестя?
- Днями сидіти без діла? - Я не сиджу.
І що ж ти робиш?
Це я знайшла всі ті пташині гнізда.
[батько] Гаразд, пані, йдіть,
щоб я міг спокійно запалити люльку й почитати газету.
Гаразд.
Нам усе одно час повертатися на кухню.
- [Емілі зітхає] - Дівчата, ходімо.
[пирхає] Це обов'язково?
Ти погано поводишся, юна леді.
Просто не хочу цілодобово робити хатню роботу.
А чим ти хочеш займатися?
Я хочу просто... думати.
- [запалює сірника] - [батько] Відчепися від неї, мамо.
Усе гаразд.
Дякую, тату.
Ти мій герой.
Тобі подобається ставати на її бік?
Ти про це пошкодуєш. Вона дикунка.
Не вміє поводитися, як справжня леді,
і вона осоромить цю родину.
[грає пісня «Praise the Lord (Da Shine)»]
[Остін] Що робиш, сестро?
Нічого, брате. Просто прогулююся.
Я чув, ти відмовила ще одному кавалеру.
Так. Мені не хотілося заміж.
У мене є новини стосовно заміжжя.
Які новини?
Я освідчився Сью.
І вона погодилася.
- [худоба кричить] - [важко дихає]Так!
Так!
Що?
Ви не можете одружитися!
- Чому ні? - Вона моя найкраща подруга.
Слухай, Емілі, не треба казитися.
Зараз не час.
Померла сестра Сью, Мері.
Що?
Але ж... вона була здорова.
Знаю. Але вона заразилася тифом і померла, як і всі інші.
Боже. Бідолашна Сью.
Так, тому... Стався з повагою до її обставин. Гаразд?
Мене не треба просити ставитися з повагою до найкращої подруги.
Стався з повагою до моєї майбутньої дружини.
Я не шукала смерті, тож...
[батько] Ми дуже раді за тебе.
Тобто нам прикро чути про твою сестру, Сью.
Але ми дуже раді, що ви одружитеся.
Які в тебе плани, Остіне?
Так, любий, розкажи.
Звісно, це ще не остаточно, але...
мені запропонували роботу
в одній фірмі в Мічігані.
У Сью там кузен, тож...
Тож що?
Тож ми думаємо переїхати в Детройт.
Я нетерпляче на це чекаю.
Я так не думаю.
Ти працюватимеш у моїй фірмі й залишишся в Амгерсті.
Що...
Але, батьку, я кажу, що хочу поїхати на захід.
Маячня, ми не згодні, щоб ти жив так далеко.
Це Амгерст. Ти Дікінсон.
Твій дід і прадід жили тут, у цьому будинку.
І чого ти очікуєш? Що ми одружимося й житимемо нагорі?
Ні, не мели дурниць.
- Житимете поряд. - Поряд?
Що?
Що, в ірландських нетрях?
З конюхами?
Остіне, заспокойся.
Сусідня ділянка зараз продається. Я її куплю.
Побудуємо вам будинок.
Найсучасніший та найелегантніший з усіх.
Ви самі розробите проект.
Збудуємо до осені.
Хай це буде весільний подарунок.
Остіне.
Дивися.
Що?
ДЛЯ СЬЮ.
ОСТІНЕ. НЕ ЧИТАЙ ЦЕ. ПЕРЕДАЙ СЬЮ.
ЗУСТРІНЕМОСЯ В САДУ.
Це якийсь жарт?
Ти виходиш заміж за мого брата? Ти здуріла?
Що мені ще було робити? Всі мої рідні померли.
Так, я знаю, і мені дуже шкода.
Але Остін?
Він тобі ж не подобається!
Казала, що зневажаєш його інтелект.
І я думала, ми ніколи не вийдемо заміж.
Виростемо й станемо великими письменницями.
Цю дурну обіцянку ми дали одна одній у 14 років.
І навіть тоді я знала, що це брехня. Я не така, як ти, Емілі.
Я не виросла у заможній родині.
У мене не таке ідеальне життя, як у тебе.
Гадаєш, у мене ідеальне життя?
Ти мене взагалі знаєш?
[Сью] Я самотня в цілому світі.
Я злидарка.
Якщо не вийду заміж за Остіна, то помру з голоду.
[зітхання]
Мені шкода Мері.
Я дуже її любила.
І я. Вона була моєю улюбленою сестрою.
Гадаю, якщо ти виходиш заміж за Остіна...
Тепер я буду твоєю сестрою.
Пообіцяй мені дещо, Сью.
Пообіцяй мені дві речі.
По-перше, що ви не поїдете до Мічігана.
А по-друге,
що ти завжди любитимеш мене більше за нього.
Стосовно першого,
це насправді рішення Остіна.
А стосовно другого...
Так?
Ну?
З приводу цього я б не дуже хвилювалася.
[гуркоче грім]
[звучить пісня «Be Mine»]
Я тебе люблю.
[пісня продовжується]
- Сью. - Сью.
Вибачте.
Вибачте. Сью!
Де ти була?
[хропіння коня]
[форкання коня]
Вона прийшла по мене...
Емілі, на що ти дивишся?
На Смерть.
Ну...
Забудь, Лавініє.
Гаразд. Ходімо додому.
Гарний був похорон, правда?
Мій буде кращий.
Ти міг обрати будь-яку дівчину в місті, а обрав Сью Гілберт?
Чому?
Мабуть, тому що тільки їй я не подобаюся.
Ну, це мені знайомо.
- Твоя сестра грається в недоторкану. - [хихоче]
«Недоторкану». Це ти добре сказав.
- Вона ненормальна. - Вона геній.
Як мені набридло це чути.
Вітаю, леді.
Що ти тут робиш, Джордже?
Сью, іди сюди. Я хочу дещо тобі сказати.
Мала, справу зроблено.
Твій вірш — в «Індикаторі».
Після моєї статті про Персі Шеллі.
Він друкується. Вийде наступного тижня.
Ти вже трохи відома, Емілі Дікінсон.
Емілі? Що сталося?
Мені просто...
Страшно.
Тобі?
Ти ж нічого не боїшся.
Ти абсолютно безстрашна.
Я просто не знаю, як відреагує мій батько.
Серйозно? Та годі.
Він повинен знати, яка ти талановита.
І він не заважатиме тобі.
Правда ж?
[Лавінія] Емілі!
Емілі!
Іди готувати обід!
Мені треба йти.
Дякую ще раз, Джордже.
[видихає]
[зітхає]
[батько] Чудове курча, місіс Дікінсон.
- [мати] О. - Так, дуже смачно, мамо.
Подякуй своїм сестрам. Вони допомагали.
Одна з нас.
- [мати] Дівчата. - Послухайте.
У мене важливе оголошення.
Як вам відомо, на додаток до успішної адвокатської практики
та роботи скарбником у Амгерстському коледжі
я два терміни обіймав посаду у Палаті представників Массачусетса.
Тепер я маю на меті дещо серйозніше.
Вирішив балотуватися до Конгресу.
- Батьку, це чудово. - Молодець, тату.
Дякую. Я ціную ваш ентузіазм.
Ваша мама була проти.
Я просто не хочу, щоб тебе часто не було вдома.
Кандидати постійно в дорозі.
Нам же треба отримати голоси, правда?
І просунути свою програму.
Батьку, ти аболіціоніст?
Ні, я б так не сказав. Я не дотримуюся радикальних поглядів.
Звісно, я вважаю, що рабство — це погано.
Але також я вірю в компроміс.
І точно не вважаю, що через це треба воювати.
Дуже розумно, любий.
Так.
Іноді я почуваюся рабинею.
Ти зіпсоване дівчисько з Амгерста, Емілі.
Аж ніяк не рабиня.
[батько] Це складно, але ми повинні будь-якою ціною зберегти Союз.
- Це моя платформа. - [мати] Угу.
А також прокладення залізниці до Амгерста.
Залізниця? Як гарно.
Так, Лавініє, якщо мене оберуть,
ти чутимеш свисток потяга зі своєї спальні.
Який жах.
Вітаю, батьку.
У нас теж є оголошення.
Ми зі Сью все обговорили та вирішили не переїздити в Детройт.
Ми залишимося в Амгерсті
- з родиною. - [батько] Чудово.
Які чудові новини.
- Ура! - Чудово.
Керуватимеш фірмою, а я — виборчою кампанією.
Влаштуємо велике гарне весілля.
Запросимо всіх Дікінсонів і кузенів Норкроссів.
І, Сью, звісно, приїдуть усі твої рідні.
Усі мої рідні померли.
Ну, все одно буде чудово.
Так, Емілі, що таке?
У мене також є оголошення.
Нічого особливого.
Порівняно з Конгресом, весіллям тощо.
Гаразд, що там у тебе?
Вірш, який я написала...
буде опубліковано у журналі коледжу.
Здається, я недочув.
Не могла б ти повторити?
Мій... Мій вірш...
буде видано.
Як ти наважилася?
Хіба я незрозуміло пояснив,
що не підтримую того, щоб жінки намагалися
стати письменницями, Емілі?
А ти все одно це зробила!
[зітхає]
Це можна якось зупинити?
Він уже у друкарні.
Господи. Негідна дівчино. Твоя мати мала рацію.
Ми дали тобі забагато свободи, і зараз ти зловживаєш нашою добротою.
І зараз не час, Емілі.
Зараз зовсім не можна так скандально поводитися!
Господи!
Ти осоромиш добре ім'я Дікінсонів!
- Ходімо. - [кіт нявкає]
Дікінсони жили в Амгерсті протягом 200 років.
Зробили це місто таким, яким воно є.
Усі це знають.
Але твій дідусь...
[зітхає]
...був п'яницею та мартотратником.
Він розтринькав майже все, що мої предки заробили тяжкою працею.
Я все життя намагався це виправити!
Я економив і жертвував собою.
І я не дозволю, щоб мої зусилля зійшли нанівець через мою дочку!
Ми більше не терпітимемо цих дурниць!
Робитимеш свою роботу, як твоя мати.
Тобі ще треба багато чого навчитися.
Бачиш?
Бачиш, ця тарілка щербата. Бачиш?
Ти накривала на стіл, так?
Ти наважилася дати господарю цього будинку щербату тарілку?
[видихає]
За кару все тут прибереш.
І в кухні.
Сама.
[звучить пісня «Bury a Friend»]
Радий тебе бачити.
Ти запізнився.
Багато хто б зрадів, якби я не прийшов.
Але не я.
Я завжди рада тебе бачити.
Угу.
Тож твій вірш буде опубліковано?
Ні.
Тато цього не дозволить.
Ти ж казала, вже пізно щось робити.
Мій батько спалить кожен примірник, якщо знадобиться.
Він усе зробить, аби я «не осоромила добре ім'я Дікінсонів».
Люба...
через 200 років ти будеш єдиною Дікінсон, яку пам'ятатимуть.
Обіцяю.
Навіть якщо мої вірші не надрукують?
Слава і безсмертя — не одне й те саме.
Безсмертя — це дрібниці.
Треба лише добре поводитися, і тоді потрапиш до раю.
Я не це мав на увазі.
Ти отримаєш безмертя, не підкоряючись правилам.
А порушуючи їх.
[сміх]
Коли ти по мене прийдеш?
Я по тебе приходжу щоночі, люба.
Не покликати на прогулянку.
Забрати мене звідси.
Мине ще багато років.
[пісня продовжується]
[зітхання]
Чому на тебе треба стільки чекати?
Не знаю.
Я зайнятий.
Ти завжди зайнятий.
А незабаром буду зайнятий ще більше.
Насувається війна.
Велика.
Яка розділить націю.
[пісня продовжується]
[зітхання]
Знов посварилася з татом?
Не ображайся на нього, Ем.
Знаю, він може бути жорстоким, але він хоче нас захистити.
Розповісти таємницю?
Я радий, що ми не їдемо в Детройт.
Мені краще тут, поруч із рідними.
[мама] Емілі, йди спати.
Завтра тобі доведеться рано встати. Приїде ще один кавалер.
Угу. Чудово.
Хто цього разу?
Свинар із Саут-Гедлі.
Як сексуально.
[стукіт у двері]
Хто там?
[батько] Емілі, ти не спиш?
Ні, батьку.
Можна увійти?
Так, можна.
[двері відчиняються, зачиняються]
Ти уявлення не маєш, як я хвилююся через вас, діти.
О так. Так.
О, батьку.
Батьку, що таке? Не...
Не плач.
Я просто не хочу тебе втратити.
Пообіцяй мені, Емілі.
Пообіцяти... Пообіцяти тобі що?
Просто пообіцяй...
що не вийдеш заміж і не поїдеш звідси.
Я тебе не покину, батьку.
Родина має триматися разом. Це моя думка.
[тихо стогне]
- Тату? - Га?
Можеш теж дещо пообіцяти?
Так, що, люба?
Пообіцяй мені...
що ми наймемо покоївку.
[батько посміхається]
О, Емілі. Гаразд.
Добре.
[батько хропе]
[Емілі] Я не шукала Смерті, тож
Вона прийшла по мене.
У повіз сіли
з нею ми
Й безсмертя.
Саме так.
[звучить пісня «Future Heroine»]